Sfaturi duhovnicesti
Aminteşte-ţi
mereu, ascultarea le întrece pe toate. Ea întrece postul şi rugăciunea!
Iar noi nu numai că nu trebuie să o refuzam, trebuie să alergăm în
întâmpinarea ei! Noi trebuie să răbdam orice necaz care ar veni din
partea fraţilor fără să ne tulburam şi să cârtim.
Sufletul
trebuie alimentat şi hrănit cu Cuvântul lui Dumnezeu. Cel mai mult noi
ar trebui să practicăm lectura Noului Testment şi a Psaltirii. Aceasta
ar trebui făcută în picioare. Din această lectura vine iluminarea minţii
care este schimbată printr-o dumnezeiască schimbare.
Cel ce citeşte Sfânta Scriptură primeşte o căldură care în singurătate
dă nastere la lacrimi, prin care omul este încălzit iar şi iar, umplut
de daruri duhovniceşti, care dau o încântare minţii şi inimii dincolo de
orice închipuire.
Mai
presus de toate, aceasta trebuie facuta pentru a dobandi pacea
sufletului: "Pace multa au cei ce iubesc legea Ta si nu se smintesc."
(Ps.118,165). Este foarte util sa citesti intrega Biblie intr-un mod
inteligent. Caci numai prin acest exercitiu singur, pe langa alte bune
lucrari, Domnul nu-l va lipsi pe om de mila Sa, ci va inmulti darul sau
de intelegere.
Cei
ce cu adevarat s-au hotarat sa slujeasca Domnului Dumnezeu trebuie sa
se straduiasca a-si aminti mereu de Dumnezeu si sa rosteasca rugaciunea
catre Iisus Hristos.
In
biserica, atunci cand te rogi, e de folos sa stai cu ochii inchisi, cu o
atentie concentrata si sa deschizi ochii doar cand te molesesti sau
cand somnul iti da tarcoale si te face sa motai. Atunci ochii trebuie
atintiti catre o icoana si catre lumina candelei ce arde dinaintea ei.
Nu
trebuie sa ne asumam nevointe ascetice dincolo de puterile noastre, ci
sa incercam sa ne facem trupul prieten credincios si vrednic de
practicarea virtutilor. Trebuie sa mergem pe calea de mijloc. Trebuie sa
fim intelegatori fata de neputintele si imperfectiunile noastre
sufletesti si sa avem rabdare fata de defectele noastre, asa cum avem
fata de defectele altora. Dar nu trebuie sa trandavim, ci trebuie sa ne
silim spre imbunatatirea firii noastre.
In
fiecare zi sa dormi negresit noaptea patru ore - de la zece seara pana
la doua noaptea. Daca te simti slabit, poti sa dormi si in timpul zilei.
Pastreaza aceasta regula permanent pana la sfarsitul vietii tale,
fiindca este absolut necesara pentru odihna capului tau. Eu insumi din
tinerete am pastrat-o cu rigurozitate. Noi cerem mereu bunului Dumnezeu
odihna in timpul noptii si astfel nu vei deveni neputincios, ci sanatos
si vesel.
Nu
oricine isi poate impune siesi o regula severa de asceza in toate, sau
sa se priveze pe sine de tot ceea ce n-ar face decat sa-i dezvaluie
slabiciunile. Altminteri, prin epuizarea trupeasca, sufletul slabeste si
el. In special, vinerea si miercurea, si mai ales in timpul celor patru
posturi, trebuie luata o masa o data pe zi, iar ingerul Domnului se va
apropia de tine. La pranz mamanca suficient, la cina fii moderat.
Dar
un trup care este epuizat de penitenta si de boala trebuie intarit
printr-un somn moderat, hrana si bautura moderate indiferent de perioada
de timp.
Cu
orice pret, noi trebuie sa incercam a pastra pacea sufletului si sa nu
ne tulburam la jignirile venite de la altii. Nimic nu este mai pretios
decat pacea intru Hristos Domnul. Sfintii Parinti aveau mereu un duh de
pace si, fiind binecuvantati cu harul lui Dumnezeu traiau mult.
Dobandeste
pacea, si mii de oameni din jurul tau se vor mantui. Atunci cand un om
se afla intr-o stare de pace a mintii, el poate de la sine sa le ofere
celorlalti lumina necesara luminarii ratiunii. Aceasta pace, ca pe o
comoara nepretuita, Domnul nostru Iisus Hristos a lasat-o drept
mostenire ucenicilor Sai inainte de moarte. (In. 14,27) Apostolul mai
spunea despre ea : "si pacea lui Dumnezeu, care covarseste orice minte,
sa va pazeasca inimile si cugetele voastre intru Hristos Iisus" (Filip.
4,7) Introdu mintea inlauntrul inimii si dai de lucru acolo cu
rugaciunea; atunci pacea lui Dumnezeu o umbreste si ea se afla intr-o
stare de pace. Trebuie sa ne obisnuim sa tratam jignirile venite de la
altii cu calm, ca si cum insultele lor nu ne privesc pe noi, ci pe
altcineva. O astfel de practica ne poate aduce pacea inimii si o poate
face lacas al lui Dumnezeu insusi.
Daca
nu se poate sa nu te tulburi, atunci, cel putin, e necesar sa incerci
sa iti infranezi limba, dupa cuvantul psalmistului: "tulburatu-m-am si
n-am grait" (Ps. 76, 4) Pentru a ne pastra pacea sufletului, este nevoie
sa evitam cu orice pret a-i critica pe altii. In mod aparte, pentru a
pastra pacea sufleteasca "trebuie evitata acedia" si sa te straduiesti a
avea un duh vesel si nu trist. Trebuie sa incerci sa iesi din aceasta
stare cat mai iute cu putinta. Atentie la duhul intristarii, caci
aceasta da nastere la toate relele. O mie de ispite apar din pricina
lui: agitatie, furie, invinuire, nemultumirea de propria soarta, ganduri
de desfranare, schimbare permanenta a locului.
Uneori
duhul cel rau al intristarii pune stapanire pe suflet si il lipseste de
umilinta si bunatate fata de frati si da nastere la repulsie fata de
orice conversatie. Atunci sufletul evita oamenii, crezand ca acestia se
afla la originea tulburarii sale si nu intelege ca pricina tulburarii
sale se afla intr-insul. Sufletul plin de intristare si parca scos din
minti este incapabil sa accepte in pace sfaturile bune ce i se aduc sau
sa raspunda cu umilinta la intrebarile ce i se pun.
Primul
medicament cu ajutorul caruia omul isi afla in curand mangaiere
sufleteasca este smerenia inimii, asa cum ne invata sfantul Isaac Sirul.
Aceasta boala este tratata cu rugaciune, abtinere de la graire in
desert, lucru de mana, dupa puterile fiecaruia, citirea Cuvantului lui
Dumnezeu si rabdare; caci el se naste din lasitate, trandavie si graire
in desert.
Oricine
a invins patimile a invins si deprimarea. Veselia nu e pacat. Ea alunga
plictiseala; si din plictiseala vine intristarea (acedia) si nimic nu e
mai rea ca aceasta. Ea aduce cu sine totul. A spune sau a face raul
este pacat. Dar a spune un cuvant bun, prietenos sau plin de veselie,
asa incat toata lumea sa se simta in buna dispozitie in prezenta lui
Dumnezeu si nu intr-o stare de intristare, nu este deloc un pacat.
Daca
nu suntem de acord cu gandurile rele sugerate de diavol, facem un lucru
bun. In timpul acestor atacuri, trebuie sa te indrepti cu rugaciunea
catre Domnul Dumnezeu, asa incat scanteia patimilor celor rele sa fie
alungata de la bun inceput. Atunci flacara patimilor nu va mai creste.
Trupul
este robul, sufletul este stapanul. Si de aceea, mila lui Dumnezeu este
cu noi atunci cand trupul este slabit si extenuat de boli; caci in
acest fel patimile slabesc si omul devine normal. Dar boala trupeasca in
sine este ceva nascut din pricina patimilor. Inlatura pacatul si boala
va pleca.
Niciun comentariu:
Trimiteți un comentariu